2020-08-27
Friday for Future alla fredagar
Under Coronapandemin så strejkar vi främst #digital, #flattenthecurve, #climatestrikeonline.
Nästa fredag, 28 augusti, är en grupp på torget på
corona-avstånd kl 12-14 och på lördag, 29 augusti kl 11-13 har vi
Skostrejk. Temat är Amazonas. Så kom med era skor och sätt namnlappar
eller något om betydelsen av Amazonas på lappar i dem. En grupp är där
hela tiden.
Jonas Sjöstedts sommartal 2020
Söndag 30/8 KL. 14:00–14:30
Välkommen att lyssna på Jonas Sjöstedts traditionella
sommartal på söndag! I år hålls talet inför en liten publik på Bokcafé
Pilgatan i Umeå och sänds live här på Facebook och på vansterpartiet.se.
Länk till Facebooksändningen »
Skövling av läplantering av Ann Schlyter
Så börjar politiken komma igång igen, om så med
begränsad närvaro av politiker. I fullmäktige innebär det onekligen en
viss inskränkning i demokratin. I Byggnadsnämnden kan alla ordinarie
närvara, medan ersättarna får vara med på distans.
Augustimötet var ganska kort och odramatiskt. En
detaljplan på Ladugårdsmarken hade kommit ända till antagande. I det
stadiet kan man inte påverka innehållet och mitt avslagsyrkande blir mer
av demonstration och uppföljning av tidigare misslyckade försök att
rädda en läplantering.
När jag satt i park och naturvårdsnämnden på åttiotalet
lyckades vi driva fram att en läplantering skulle etableras norr om
stan för att framtida bostäder skulle få vindskydd, och en bättre
utemiljö. Det är nu ett väl uppvuxet cirka femton meter brett
"skogsbälte". Den nu antagna detaljplanen innebär att det byggs
bostäder även där träden står. Trädridån skövlas och husen kommer att
ligga fritt för nordanvindarna. Inte enbart upplevelsemässigt, utan
även ur energisynpunkt en stor nackdel. Inget annat parti än
Vänsterpartiet har i något stadie av planeringen föreslagit att
läplanteringen skulle bevaras.
Framtidens civila försvar – perspektiv från Vänsterpartiet (från Facebook)
Publicerat: 2020-08-24
Idag skriver jag om det civila
försvaret på Folk och Försvars hemsida. Mitt fokus ligger (surprise!)
på välfärden! Läs och dela gärna.
”Ett robust, säkert och tryggt samhälle kräver att
samhällets bottenplatta, den kommunala och regionala välfärden,
fungerar och har tillräckliga resurser för att kunna ge ett bra stöd
till befolkningen. De anställda gick på knäna redan när allt var lugnt,
och nu när vi befinner oss i en kris finns ingen extra växel att lägga
in. Nu ser vi vad dåliga arbetsvillkor, slutkörda medarbetare,
bortprioriterad fortbildning och ekonomiska nedskärningar får för
effekter när vi möter en kris.”
Hanna Gunnarsson
”Det är de små, små detaljerna som gör'et” av Gunnar Stensson
Nästan ingen tror att vi kan uppnå klimatmålet
en och en halv grads ökning av temperaturen. Just nu härjar
skogsbränder i Kalifornien, Nevada och Arizona. Luftföroreningarna
förvärrar dödligheten i Covid-19. Orkanen Laura är på väg in i
Louisiana och Texas. Permafrosten i Sibirien smälter. Hela städer
sjunker ner i gyttja. Inlandsisen på Grönland smälter. Kallt sötvatten
ändrar strömmarna i Atlanten. Havsnivån stiger. På Sveriges västkust
planerar Preem ett jätteraffinaderi. Ökenspridningen fortsätter. USA
kanske lämnar Parisavtalet om två månader.
Allt detta drabbar framför allt de fattiga och de som bor i de
tidigare kolonier där vi stal vårt överflöd. Men till slut drabbar det
oss själva, och våra barn och barnbarn
Det är vårt fel, vi som bor i den rika delen av världen är
skyldiga. De stora bilproducenterna, inte minst Volvo, satsar på
stadsjeepar, stora, tunga, höga, energislukande metallmonster. Vi har
så gott om pengar att vi gladeligen köper dem. Vi har för mycket
pengar. Stadsjeeparna, suvarna, ska i framtiden få elmotorer. När de
blir eldrivna kräver batterierna sällsynta metaller. Kriminella har
redan börjat stjäla katalysatorer i Lund och Malmö för att utvinna
metallerna som är dyrare än guld.
I kommunerna Ängelholm, Klippan, Höganäs,
Bjuv, Båstad, Perstorp och Helsingborg vill våra folkvalda satsa 50
miljoner på att stötta det klimatdestruktiva inrikesflyget. Och de är
inte ensamma.
I Lund har man beslutat att bredda E22 mellan
trafikplats Gastelyckan och Lunds Norra, där också en ny avfart ska
byggas. Man vill öka framkomligheten för de monstruösa suvarna.
Planen är oförenlig med det av regeringen uppsatta
målet att minska utsläppen från trafiken med minst 70 procent till
2030.
Det vanliga svaret från miljöbrottslingarna lyder: - Vi är så små, så små, så det kvittar vad vi gör.
”Det är de små, små detaljerna som gör´et, vart litet kugghjul är viktigt för maskineriet” sjöng Povel Ramel.
ABI, Ansvarslösa Beslutsfattares International, består
av miljoner producenter, konsumenter och beslutsfattare, inte minst i
Sveriges riksdag, regioner och kommuner.
Ett par artiklar i Sydsvenskan denna vecka ger mer kunskap om sakfrågorna. Läs dem!
Kollektiv mental kortslutning rubricerar Peter Fällmar Andersson sin artikel den 24/8. Rubriken är ett citat ur en artikel i The Guardian av Greta Thunberg.
Varför ska projekt som försvårar möjligheten att nå klimatmålen genomföras?
publicerades den 25/8 under Aktuella frågor. Den innehåller viktiga
argument mot breddningen av E22. Författare är Cecilia Emanuelsson,
Kerstin Johansson och Jonas Holmberg från initiativet breddaintee22.se.
Och våldet får ha sin gång… av Gunnar Olofsson
EU
har infört sanktioner mot Belarus (Vitryssland). Anledningen är det
våld som de styrande utsatt obeväpnade protesterande människor för.
Några demonstranter kan till och med ha dödats av beväpnade styrkor.
Men det här händer ju hela tiden i det ockuperade
Palestina. Bara under en knapp vecka i slutet av augusti skadades 18
personer, inklusive en funktionshindrad, av skarp eldgivning från den
israeliska armén. Tidigare under månaden dödades en ung kvinna i sitt
hem när hon skulle stänga ett fönster för att slippa få in tårgas.
De senaste två åren har minst 350 obeväpnade palestinier
- inklusive barn, funktionshindrade, journalister och medicinsk
personal - dödats av Israel. Över 30.000 (!) har skadats, en del med
livslånga handikapp som följd.
Varken Belarus eller Israel är medlemmar i EU, men inget
av länderna ligger långt bort. Man kunde tro att att de skulle
behandlas lika. Men medan våldet mot människor i Belarus enligt EU
måste upphöra kan det mot palestinierna av någon anledning få ha sin
gång…
Bilen först – i stort som smått av Ulf Nymark
Lund gör anspråk på att vara en cykelkommun. I begreppet ”cykelkommun” ligger inte bara det faktum att det cyklas mycket i kommunen, utan också att kommunen har bra villkor för cykeltrafik, ja, rentav att kommunen skulle prioritera cykeln som trafikslag.
Och visst vinner Lund då och då pris som bästa cykelkommun
och liknande. Men för de flesta som regelbundet färdas på cykel i
kommunen är det uppenbart att det finns många brister i
cykelinfrastrukturen. Utmärkelserna som kommunen kammar hem speglar
snarast det dystra faktum att det ser ännu värre ut i andra kommuner.
Bilkommunen Lund
När allt kommer omkring är Lund fortfarande en bilkommun,
även om rekordårens värsta bilyra har stillnat en hel del. Den
politiska majoritetens har sagt ja till en breddning av E22 med
ytterligare två filer och ja till en ny trafikplats vid Ideon. Därmed
har de också sagt ja till en planerad 70-procentig trafikökning på
motorvägen genom Lund. Detta är idag det tydligaste exemplet på att det
är ”bilen först” som gäller som huvudregel. Men även i vad som kan
synas vara detaljer i trafikmiljön visas att ”bilen först”-tänkandet är
vägledande.
Dagsaktuella exempel
En cyklist som i denna vecka färdas på cykelbanan österut på
Hjalmar Gullbergs väg finner oväntat och oannonserat att gång och
cykelbanan är blockerad på grund av vägarbeten. Genom en skylt hänvisad
de gående till ”andra sidan”. Cyklister hänvisas inte alls.
Cyklister finns inte
Det är kommunen som ger tillstånd för gatuarbeten och
accepterar att gång- och cykeltrafiken tvärstoppas på detta sätt. Gående
ska tvingas ut på ”andra sidan” av det-framgår-inte-vad; cyklister
finns helt enkelt inte. En cyklist som färdas på cykelbanan vid på
Thulehemsvägen tur och retur möter samma typ av blockering av gc-banan
på två ställen och samma avsaknad av hänvisning. En cyklist som kör
Tunavägen österut på Spartasidan möts av samma skyltning och
avspärrning.
Varför är då detta är exempel på ”bilen först”? Jo, för det
första: det skulle vara otänkbart för kommunen att mitt på en gatusträckning, t ex Hjalmar Gullbergs
väg, stänga av bilkörbanan helt för biltrafik, utan att i förväg, vid
anslutande gator via vägmärken informera om detta och hänvisa till
alternativa vägar.
Ta bilkörbanan i anspråk
För det andra: I samtliga fall av stängd gång- och
cykelbana som här hade skildrats hade det varit fullt möjligt att
avgränsa en del av den breda bilkörbanan och leda gång- och
cykeltrafiken på ett smidigt och trafiksäkert sätt förbi
vägarbetsområdet. Redan på 1990-talet rekommenderade Svenska
Kommunförbundet (nu Sveriges kommuner och regioner) att vägarbeten på
gång- och cykelbana skulle säkras på nedanstående för gc-trafiken säkra
och framkomliga sätt.
Ur skriften ”Utmärkt!”, Svenska kommunförbundet 1997.
Ingen förbättring sedan 1990-talet
Och på 1990-talet förekom i vår kommun exakt samma typ
av tvärstoppsblockering av gång- och cykelbana som idag. Som dåvarande
ledamot i Tekniska nämnden aktualiserade jag detta oskick och föreslog
att kommunen skulle följa kommunförbundets lösning vid avstängda
gc-banor p.g.a. vägarbeten. Om jag inte minns helt fel gick nämndens
beslut i den riktningen.
Men än i dag, ett par decennium senare, ser det
fortfarande lika bedrövligt ut vid gatuarbeten på gång och cykelbanor.
Lund är långt ifrån den målsättning som uttrycks i ett underlag till
den nya översiktsplanen: att ”skapa holländsk nivå på struktur och
standard” för cykeltrafiken. Fortfarande är det ”bilen först” som
gäller. Och det är lång väg till Holland och Nederländerna.
NOT. Det är de entreprenörer som utför
gatuarbeten som rent praktiskt sköter skyltningen och anordningar runt
gatuarbetena. Men det är kommunen som anger villkoren för
trafikregleringen och ansvarar för att dessa villkor följs. Och i
åtminstone två av de i texten relaterade fallen är det kommunen själv
som är entreprenör genom Markentreprenad.
USA-rasismen: Mississippi 1920 och Wisconsin 2020 av Gunnar Stensson
Thomas Piketty rekommenderar att man använder klassisk och samtida litteratur i studiet av ekonomi men också för att förstå samtiden och tänkbara utvecklingsmöjligheter.
Förra veckan analyserade vi Mark Twains Huckleberry Finn, som
skrevs på 1880-talet. I centrum för berättelsen står det amerikanska
slavsamhället.
50 år senare utkom William Faulkners kanske främsta verk Light in August, svensk översättning 1944. Samma år utkom Gunnar Myrdals bok om det amerikanska rasproblemet, An American Dilemma.
Light in August skildrar
ett mord och en lynchning på landsorten i delstaten Mississippi ett
par augustidagar på 1920-talet. Huvudpersonen Christmas har till-delats
sitt namn på ett barnhem för vita dit han inlämnats ano-nymt. Sedan
han påståtts vara av blandras skickas han bort från barnhemmet och
adopteras av en fundamentalistisk kristen jordbrukare. Som vuxen är han
osäker om sin identi-tet men uppträder som vit. Han får arbete i ett
sågverk och bor i en gammal slavbostad på en tidigare sydstatsherrgård
som ägs av en ensam nordstatskvinna, miss Burden. Hon bjuder in honom
till måltider och samtal.
Miss Burden mördas och herrgården sätts i brand. Röken står som
en svart pelare mot augustihimlen. Christmas anklagas för mordet och
grips efter ett par dagar. Före rättegången infångas han av en mobb som
uppviglats av en fascistisk officer i nationalgardet. Han dödas och
kastreras.
Under händelseutvecklingen anländer en gravid kvinna som söker
den försvunne fadern till sitt barn. Hon finner honom, men han visar
sig vara en oansvarig kriminell, som anklagar Christmas för mordet och
gör anspråk på en utlovad lösensumma. Inför risken att själv gripas
avviker han. En sågverksarbetare tar hand om kvinnan och hon föder sitt barn i slavbostaden vid den
nedbrunna herrgården. Barnets onde fader och den gode arbetaren heter
båda Byron, vilket leder till förvecklingar. Byron och den avskedade
prästen Hightower, som är besatt av myterna om Söderns storhet och
nederlag, försöker rädda Christmas.
En gammal kvinna dyker upp när Christmas ska dömas.
Hon är hans mormor. Hennes dotter tvingades lämna sitt
utomäktenskapligt födda barn på ett barnhem och fördrevs hemifrån.
Mormodern har därefter aldrig sett sin dotterson. Nu får hon äntligen se
honom.
Romanens handling visar slaveriets och rasismens destruktiva
konsekvenser på många plan och över flera generationer. Allt är
koncentrerat i ett drama som liknar en tragedi av Shakespeare.
Thomas Piketty påpekar i Kapitalet och Ideologin att
det Demokratiska partiet i USA från början var vad han kallar ett
”socialnativistiskt parti”, ett parti som genomför sociala reformer för
en viss befolkningsdel, i det här fallet vita invandrare, på bekostnad
av etniska minoriteter, här svarta och urinvånare. (Det
nationalsocialistiska partiet i Tyskland genomförde betydande sociala
reformer för ”ariska” tyskar).
Demokratiska partiet stöttade först slaveriet och övervägde
senare att skicka tillbaka de frigivna svarta till Afrika. På
1930-talet blev det Roosevelts parti och genomförde New Deal. Men
samtidigt som partiet genomförde sociala reformer i norr, fortsatte det
att stötta rasåtskillnaden i sydstaterna, där det hindrade svarta barn
från att studera på samma skolor som vita barn och sopade igen spåren
efter Ku Klux Klans lynchningar.
På 1960-talet svängde Demokraterna och stödde
medborgarrättsrörelsen. På 2000-talet valde det en svart president. Nu
har det utsett en svart kvinnlig vicepresidentkandidat: Kamala Harris.
I söndags sköts Jacob Blake, en svart man, i närvaro av sina tre
barn, tre, fem och åtta år, med sju skott i ryggen av en polis i
Kenosha, Wisconsin. Staden befinner sig i undantagstillstånd.
Vit-maktgrupper och islamofober skjuter demonstranter på gatorna.
Rörelser som Black Lives Matter påverkar. Ett
socialnativistiskt parti som Demokraterna i USA kan utvecklas till ett
socialt demokratiskt parti. Det är möjligt, men inte säkert.
Om copyright och nätets frihet av Göran Persson
Flera läsare har uppmärksammat det jag skrev förra veckan
om att copyright-björnarna börjat jaga VB. De erbjöd ett ekonomiskt
stöd om så skulle behövas vilket jag tackar för. I den ekonomiska
frågan återkommer jag när jag vet vad det kommer att handla om. Som man
kan se av den bifogade mailväxlingen så har VB erbjudits en viss
rabatt på skadeståndet med anledning av mitt bemötande av kravet.
Jag har inte bestämt mig för att anta budet men det
lutar däråt. Att vara principiell och svara nej är nog tyvärr
verkningslöst, tror inte att VB kan skapa en verkningsfull attack mot
copyrightbjörnarna.
Det är emellertid det principiella som gör mig
misströstande och sorgsen. Ännu en arena som det icke-kommersiella
trängts ut ifrån. Personligen har jag alltid förespråkat ”copyleft” som
ett bättre alternativ än detta fanatiska hävdande av copyright och
rätten att handla med dessa rättigheter.
Mailkonversationen med Copyright Agent
Den 2020-08-18 kl. 12:28, skrev Olivia @ Copyright Agent:
Hej Veckobladetilund,
Vi har uppmärksammat att ni förmodligen publicerat material olovligen och därmed brutit mot lagen om upphovsrätt.
TT Nyhetsbyrån äger den berörda bilden. I bifogat dokument
ser ni bilden markerad med en röd ruta. I dokumentet finns även allmän
information om ärendet. Vi ber er besvara detta krav inom 14 dagar.
Då TT Nyhetsbyrån upplever ett ökat antal upphovsrättsbrott
mot deras fotografers material, ser de sig tvungna att hitta
överträdelserna och se till att upphovsrätten respekteras, så de också i
framtiden kan leverera kvalitetsmaterial till sina kunder.
Copyright Agent samarbetar med ett antal ledande bildbyråer
och fotografer för att säkra deras upphovsrätt på Internet. Här kan ni
läsa mer om vårt samarbete tillsammans med TT Nyhetsbyrån: https://tt.se/upphovsratt/
Ni kan även läsa mer om Copyright Agent här: www.copyrightagent.com
Om ni har några frågor eller dokumentation är ni
välkomna att svara på detta mail eller kontakta oss per telefon på +46
856-280967 måndag–fredag, kl 10–16.
Vänligen ange ditt ärendenummer om du kontaktar oss per
telefon – så har vi möjlighet att hjälpa dig i det specifika fallet.
Med vänliga hälsningar,
Olivia Wiklund, Juridisk Rådgivare
Hej Olivia
Naturligtvis har ni rätt i sak, bilden ifråga är publicerad utan tillstånd. Trots det vill jag hävda att era krav är oskäliga.
Bilden är nu borttagen så där är inget problem.
Det ekonomiska kravet är däremot oskäligt. Veckobladet är en helt
ideell liten webbtidning. Vem som vill får titta utan att betala något
för det. All text och redigering görs helt utan ersättning. De enda
pengar som är inblandade i Veckobladet i Lund är avgiften för
domännamnet och ett billigt webbhotell, ca 1000 kr per år. Er aviserade
avgift/böter är alltså väldigt hög i vår värld.
En bra vecka har Veckobladet ca 250 unika besökare så vi är dessutom ett mycket litet massmedium.
Eftersom vi är en ideell liten grupp som håller på med detta p g a vårt
politiska intresse så försöker vi leva efter Internets ursprungliga idé
att det är korrekt att länka och återanvända material. Det var
slarvigt att inte ange fotografens namn, det är det enda fel jag vill
medge och be om ursäkt för.
Hoppas ni kan dra tillbaka era ekonomiska krav, Veckobladet är ingen
juridisk organisation utan den ende som drabbas är undertecknad.
Hälsningar
Göran Persson
Hej Göran,
Tack för ert mail.
Vi företräder TT Nyhetsbyrån i ärenden gällande
upphovsrätten. Alla bilder är som utgångspunkt skyddade av
upphovsrättslagen. På grund av detta är den ansvariga personen skyldig
att undersöka detta innan materialet används. Innan någon form av
publicering sker ska det därför säkerställas att det finns en giltig
licens som omfattar upphovsrättslagen.
TT Nyhetsbyrån och fotografen som tagit bilden innehar
ekonomiska och ideella rättigheter till den. En publicering utan en
giltig licens är en överträdelse av upphovsrätten och upphovsmannen har
då rätt till att kräva kompensation enligt 54§ i upphovsrättslagen
(1960:729).
Vi vill vänligen uppmärksamma er på att vi har sett över
ert ärende ytterligare en gång och kan meddela att vi dessvärre inte
kan stryka betalningskravet i ärendet med bakgrund mot ovan förklaring.
Vi vill dock erbjuda er en sänkning av betalningskravet i ärendet. Det
vi kan erbjuda er är en ackreditering på 1 av 3 belopp, vilket innebär
en ackreditering på 950 kr och ett nytt totalbelopp på 1900 kr.
Vänligen meddela om detta erbjudande önskas inom 10 dagar så skickar vi
en faktura till er på detta belopp.
Vänligen notera att ovan förslag är utan bindande verkan,
om ärendet går vidare till domstol förbehåller vi oss rätten att kräva
betalning på det ursprungliga fulla beloppet.
Med vänliga hälsningar,
Olivia Wiklund, Juridisk Rådgivare
2020-08-20
Välkomna till hösten i VB!
Som vanligt lovar VB inte så mycket inför framtiden men vi skall försöka hålla igång på vanligt sätt under hösten.
Nu känns det dock som om tiden rinner ut för företeelser som VB på
många sätt. Jag har alltid betraktat nätet som lite av en fristad i vår
kommersialiserade tid. Men så är det inte längre, om det nu ens varit så
alls.
En av kommersialismens vakthundar, Copyright Agent, jagar just nu oss
för att vi återanvänt en bild från TT utan tillstånd. Visst förstår jag
att kommersiella företag måste värna sina intressen gentemot varandra
men att dra in helt ideella företeelser som VB i detta är i mina ögon
helt oskäligt. Den samlade kostnaden för en årgång VB är ca 1000 kr för
domänadress och webbhotell. Copyright Agent vill ha ungefär tre gånger
detta för den publicerade TT-bilden. Om detta krav kvarstår efter mitt
ifrågasättande av rimligheten i detta så förtas lusten att fortsätta med
ideellt arbete ganska rejält.
red
Friday for Future alla fredagar
Under Coronapandemin så strejkar vi främst #digital, #flattenthecurve, #climatestrikeonline.
Håll utkik på hemsidan och i gruppen efter ev andra
aktiviteter på fredagen. Några personer finns vid lunchtid på plats på
Stortorget under behörigt avstånd till varandra.
Rapport från riksdagen (från Facebook)
Idag startar debatterna i riksdagens kammare igen. Vänsterpartiet rivstartar med tre interpellationer (skriftliga frågor som sedan debatteras i kammaren) till tre olika ministrar. Debatterna sänds som vanligt på riksdagens hemsida och man kan även lyssna i efterhand. Vänsterpartisterna börjar debattera runt 1430 (men tider är alltid lite osäkra).
Formellt är vi fortfarande på riksmötet 19/20, skifte till nytt riksmöte (”verksamhetsår”) görs 8 september.
Hanna Gunnarsson på Facebook den 20 augusti
Boktips
”Är morgondagen redan här?” är titeln på en ny bok om corona-pandemins
politiska och ekonomiska konsekvenser för staten, globaliseringen och
EU inför den fundamentala omdaning av samhället som klimatkrisen
nödvändiggör. Författare är bulgaren Ivan Krastev och översättare Nils
Sjödén och Nils-Aage Larsson. Utgivare förlaget Daidalos.
Det är, skriver Ivan Krastev i inledningen till sin bok
om coronapandemin och Europa, som om vi hade hamnat mitt i alla de
stora dystopiska romanerna, från "Du sköna nya värld" och "1984" till
"A Clockwork Orange" och "Tjänarinnans berättelse", på en och samma
gång. Normaliteten har satts på paus. Och mycket som tidigare ansågs
politiskt omöjligt att genomföra har visat sig vara fullt möjligt eller
kanske till och med önskvärt. Men vad innebär detta för framtiden?
Läs mer och beställ hos Daidalos »
Dam i dilemma av Gunnar Stensson
Det var en av de heta förmiddagarna i augusti,
tre veckor före terminsstarten. Lund låg i sommardvala.
Botulfsplatsen var nästan folktom. En gammal dam stod i skuggan av
linden norr om saluhallen. Hon var liten och rak, klädd i strikta mörka
kläder och tycktes samtala med en äldre man i ljus hatt och kortbyxor
som stramade om den bågnande magen. Mannen lyssnade otåligt, gjorde en
irriterad gest och skyndade in i saluhallen. Den gamla damen stod kvar.
När jag gick förbi vände hon sig till mig med några ord som jag
först inte uppfattade eftersom hon talade lågt. Snart förstod jag att
hon hade varit på banken, att hon inte hade fått ut några pengar och
att hon just nu behövde 20 kronor. Mycket besvärad undrade hon om hon
kunde låna av mig. Jag hade ingen tjuga, men det råkade finnas en
femtilapp i plånboken så jag erbjöd henne den. Hon ville först inte ta
emot den. Vi diskuterade en stund, sedan tog hon den, grep min hand med
båda sina och utbrast: Räddad!!
Banken! Dit hade hon gått dit för att ta ut ett mindre belopp, stått i kö och till slut mötts av formaliteter och avvisats. Tyvärr. Ut ur det svala kontoret, ut i sommarhettan.
Jävla banker! Till och med den lilla underbetalda
personal som finns kvar på kontoren har förvandlats till en sorts
robotar, styrda av AI, artificiell ”intelligens”, och helt oförmögna
att hjälpa en gammal dam som i alla tider haft konto där! Nej tyvärr!
Det är omöjligt.
Och ute på stan finns ingen människa som har reda
pengar, bara kort och svisch och smarta telefoner. Handlingsförlamade!
Jävla samhälle!
Efteråt tog jag ut ett par femhundringar i automaten
vid Stora Södergatan för att bevara min handlingsfrihet. Sedan tog jag
bussen till Klostergården, där det inte längre finns någon automat.
Buss kan man åka utan vare sig kort eller pengar. Fast det skulle den gamla damen aldrig göra.
Sommarläsning av Sten H.
Jag har ägnat sommaren till att läsa Ulrika Knutsson. Elin Wägner, en
kraftfull biografi på 400 sidor. (Historiska Media, kr 299 och så
påstås böcker vara billiga i Sverige!). Att jag blev intresserad av Elin Wägner är Kitten Anderbergs förtjänst
sedan jag följt henne på vandring till Elins platser i Lund, inkl den
trista graven på Norra Kyrkogården. Det har varit en tankeväckande
läsning som fått mig att inse hennes format som journalist, Hon var
dessutom författare med i stort sett en roman om året men de har jag
undvikit. Det är som aktivist hon är mest intressant. Hade hon varit
verksam femtio år senare skulle hon ha prytt sin plats i 68-vänstern
med sin förmåga att följa med i tidens frågor och ständigt att engagera
sig .
I första hand var hon förstås feminist och hon deltog flitigt i
kampen för kvinnlig rösträtt. Den vanns först 1921, sist i Norden
(Finland var först). Det var liberala kvinnor som starkast yttrade sig i
den kampen. Hur viktig och förbittrad rösträttsfrågan var har jag inte
förstått tidigare, det kom aldrig riktigt fram i historieböckerna.
Första världskrigets hemskheter väckte ett starkt engagemang för
fredsfrågor vilket blev otidsenligt på 30-talet. Hon var sedan verksam
på Fogelstadskolan ägnad åt att stärka kvinnor ur alla samhällsklasser.
Elin blev en viktig person i 1920-talets svenska intelligentsia.
Hon skrev i Dagens Nyheter, blev redaktör för Idun, en då känd
veckotidning för kvinnor och hon blev vän med t.ex, Barbro Alving och
Alva Myrdal.
Elins kärleksliv var inte utan problem. Hon hade en tendens att
tända på lite auktoritära män, t.ex. chefredaktören för hennes första
tidning Helsingborgs-posten, en tysk officer och den konservative
författaren Sigfrid Siwertz. Politiskt rörde hon sig på gränsen mellan
liberaler och socialdemokrater. Han jobbade med paret Myrdal kring
befolkningsfrågan, men är naturligtvis främmande för arbetarrörelsens
värderingar.
Sin sista kampanj ägnade Elin åt miljöfrågor, framför allt i
boken “Väckarklocka” (1941). Det är en rasande uppgörelse med
industrisamhället och det moderna jordbruket. Hon avfärdades då. Men
sannolikt är det hennes mest lästa och uppskattade bok idag.
Smålands naturskogar förvandlas till tallplantager av Gunnar Stensson
Blåbär - i juni gröna kart, i juli blå och torra, i augusti stora, solvarma, druvliknande – mognar i grön mossa och blommande ljung i de milsvida skogarna i den avlägsna del av Småland där Kronobergs, Kalmar och Jönköpings län gränsar till varandra. Rävarnas blåbärsglänsande skit och fåglarnas utspydda körsbärskärnor fläckar de vita, dammiga småvägarna mellan glesa gårdar, varav flera är övergivna, med hus och lagårdar som förfaller och betesmarker som växer igen.
Länge var dessa skogar orörda. Visst körde bönderna dit
med hästar vintertid och avverkade träd och visst fanns det flera små
ångmaskinsdrivna sågverk i byarna, men det förändrade inte skogen, vars
barrtäckta stigar var genvägar mellan stugorna.
Nu förvandlas väldiga arealer skog till glesa
tallplantager. På de vidsträckta fällorna är marken uppriven och täckt
av tallplantor. Längre bort syns halvstora tallar som ska växa ett par
decennier till. På sluttningarna längs Alsterån står fullvuxna tallar
färdiga att avverkas, kvistas och sågas i lämpliga längder av väldiga
skogsmaskiner. Skogsarbetarna som manövrerar de dånande maskinerna rör
under avverkningen aldrig vare sig träd eller mark. De kör mellan
avverkningsplatserna och lämnar djupa spår. Gamla stigar utplånas.
Småbrukarna som ägde skogarna har ofta sålt dem till
spekulanter i andra delar av landet som söker vinst och från kontor i
Stockholm styr förvandlingen av skog till tallplantager. En av
storägarna är det statliga bolaget Sveaskog. Monokulturen med tallskog
breder ut sig.
Det nya skogsbruket infördes stegvis. Stormen 2006 var
en avgörande händelse. På väldiga ytor vräktes alla träd omkull. Det
tog åratal att röja upp.
Karins syster Märta som var verksam i hemtjänsten i
Orrefors försökte ta sig fram till en avlägset boende sjukpensionär men
nedfallna träd hade gjort alla vägar oframkomliga och hon blev tvungen
att överge sin bil.
Nu bränner augustisolens intensiva
strålning den bara marken i tallskogarnas monokultur. Bäckar och kärr
är uttorkade, liksom gårdarnas brunnar. Brandfaran är akut.
Om skogsbränder kan undvikas återstår risken att ännu
en vinterstorm fäller de ömtåliga tallarna när våldsamma vindbyar
driver fram mellan de glesa stammarna. Jordlagret är tunt, ofta bara
någon decimeter ovanför berggrunden, och träden bryts inte – de rycks
upp med rötterna. Naturen kan återta makten över skogarna i Småland.
Men visst finns det fortfarande orörda områden i bergig
terräng där skogsmaskinerna inte kan ta sig fram. Där mognar blåbären –
oftast oplockade och osedda – medan lingontuvorna börjar skifta i rött
under vajande gröna ormbunkar.
Förslag till nytt LundaEko: Luftiga mål och avsaknad av åtgärder av Ulf Nymark
Förslag till nytt LundaEko: Luftiga mål och avsaknad av åtgärder
Nu är det åter dags för en ny version
av LundEko – Lunds kommuns program för ekologisk hållbar utveckling.
Programmet är ett övergripande miljöprogram för hela Lunds kommun. Det
omfattar inte bara den kommunala organisationen utan alla som bor och
verkar i Lunds kommun.
Kommunens tjänstepersoner har tagit fram ett utkast till
nytt program gällande tiden 2020 till 2030. Utkastet finns nu för
begrundan och kommentarer hos de politiska partierna och i nästa månad
ska kommunstyrelsens miljö- och hälsoutskott ta ställning till ett
förslag om att skicka ut programmet på en bred formell remiss.
LundaEko version III
Det blir nu det tredje LundaEkoprogrammet som nu ska beslutas.
Det första antogs år 2006 av fullmäktige. Dock hade detta program sin
föregångare i ”Lunds Agenda 21” som antogs av kommunfullmäktige hösten
1997.
Programmet från år 2006, LundEko I, som sträckte sig till
2012, var ett utförligt program som innehåll inte bara mål, utan också
ett stort antal åtgärder, drygt 100 konkreta åtgärder, för att nå
målen. Fullmäktige tog alltså ansvar för och gav riktlinjer om hur målen skulle uppnås.
LundaEko II – minskad styrförmåga
Den borgerliga majoritet som styrde Lund år 2012 lyckades
inte få fram ett nytt program som direkt skarvade i där LundaEko I
tidsmässigt slutade. Först hösten 2014 kunde fullmäktige anta LundaEko
II som gäller tiden från antagandeåret fram till och med 2020. Det blev
ett i förhållande till 2006-års program ett tämligen avskalat och
urvattnat program. Målen var i många fall tämligen flummiga, typ att
något ska ”öka” eller ”minska”, utan att ange hur stor ökningen eller
minskningen ska vara. Programmet hade inga som helst svar på frågan hur målen
skulle uppnås. Det överlät fullmäktige till kommunens nämnder att
besluta om. Dokumentet hade helt enkelt en svag styrförmåga, vilket
också många tunga remissinstanser, bland annat Lunds universitet,
Länsstyrelsen, Kraftringen, framhållit. Frånvaron av styrmedel
protesterade också den rödgröna oppositionen emot.
Bristande måluppfyllelse
Att denna kritik var befogad visar sig nu i kommunens
miljöredovisningar. Av redovisningen för år 2019, alltså näst sista året
för LundaEko II, framgår att av totalt 39 mål kommer endast ynka 10
mål med någorlunda stor säkerhet ha uppnåtts 2020. Lika många delmål
bedöms inte komma att klaras av, medan resterande 19 delmål bedöms som
osäkra att uppnå.
LundaEko III – samma svagheter som i tidigare versioner – fast värre
I det förslag till LundaEko III som är på väg fram finns bristerna från LundaEko II kvar. De inte bara finns kvar, utan har ytterligare förvärrats. Det finns, precis som
i LundaEko II, ett antal prioriterade områden. De prioriterade områden
har från LundaEko II bantats från 8 till 6. Inom varje prioriterat
område finns ett övergripande mål som är väldigt generellt hållet.
Under det generella målet finns delmål som anger vad som ska ha uppnått
till år 2030 för att det övergripande målet ska vara uppfyllt.
Delmålen är många gånger satta som att något ska ”öka” eller ”minska”
utan att ange kvantitet, precis som i version LundaEko II. Andra delmål
anger inte miljötillståndet utan vad omvärlden anser om Lunds
miljötillstånd. Detta formuleras som att kommunen ska vara
”föregångare” och ”förebild” inom vissa miljöområden. Denna typ av mål
innebär ju att om andra kommuner är urusla inom miljöområdet, räcker
det att Lunds kommun ligger ett snäpp över uruselhet för att kunna vara
föregångare.
Inget samlat ansvar för åtgärder
Inte heller i den nu föreslagna versionen finns det några
åtgärder för att nå ålen föreslagna. Förslaget hänvisar till andra
miljöprogram som finns i kommunen för vad som ska göras får att nå
målen, dvs vilka åtgärder som ska vidtas. Haken här är emellertid att
flera av dessa program i varje fall i dagsläget bara anger åtgärder som skulle kunna genomföras, alltså inte åtgärder som ska genomföras. Dessutom finns inget samlat ansvars för dessa programs genomförande.
Nästan alla delmål berör direkt alla som bor och verkar i Lund
Liksom tidigare versioner av LundaEko gäller det aktuella
förslaget alla som bor och verkar i Lunds kommun. Detta avspeglas i att
av de drygt 30 delmål som förslaget innehållet är 25 delmål också
direkt riktade till hushållen och alla som verkar i kommunen: företag,
föreningar, hushåll, enskilda individer. Inte nog med att programmet i
många fall saknar delmål för den icke-kommunala samhällssektorn, som ju
är helt avgörande för om målen ska kunna nås. Det saknas helt saknar
strategier och åtgärder för hur alla berörda ska påverkas för att bidra till måluppfyllelse.
Dramatiskt förändrade konsumtionsmönster
Det första prioriterade målområdet, ”Konsumtion och
produktion” får illustrera denna närmast katastrofala brist.
Övergripande mål för detta område lyder: ” År 2030 producerar och
konsumerar alla som bor och verkar i Lunds kommun i enlighet med
planetens gränser och det är lätt att göra rätt”. Målet är i och för
sej utmärkt, men givetvis fordras ett tämligen dramatiskt förändrat
konsumtionsmönster från allmänhet och verksamheter. Att detta tillstånd
ska kunna uppnås utan handlings- och åtgärdsplaner för allmänhet och
verksamheter är nog tyvärr en omöjlighet.
Nästan fritt fram för fortsatt exploatering av jordbruksmark
Jag tänker här inte närmare gå in på kritik av de olika
målen i programförslaget – så när som på ett undantag. Det gäller den i
Lund synnerligen kontroversiella frågan om jordbruksmarkens användning.
Målet för jordbruksmark formuleras i förslaget på samma gummiartade
sätt som i tidigare LundaEko-versioner: ”Kommunkoncernen ska vara
restriktiv mot annan markanvändning på brukningsvärd jordbruksmark än
för jordbruksändamål. Den bästa åkermarken ska undantas så långt som
möjligt från exploatering”. Med andra ord: nästan fritt fram för
exploatering av jordbruksmark, inklusive den av allra högsta kvalitet.
Majoriteten säjer nej till verksamma åtgärder
Det finns givetvis en hel del skarpa delmål. Ett exempel är
delmålet för utsläpp av växthusgaser. De ska minska med minst 65
procent till 2025 och med minst 80 procent fram till 2030 jämfört med
utsläppsnivån 2020. Målet framstår närmast som en utopi utan en
kraftfull åtgärdskatalog mot trafiksektorns utsläpp. Och kraftfulla
åtgärder har ju redan den styrande kvintetten sagt nej till i samband
med att det lokala klimatpolitiska rådet föreslagit sådana.
Fortsatt urvattning?
Förslaget till LundaEko III består av alltför många luftiga
mål. De relativt få vassa mål som finns blir svåruppnåeliga beroende
på avsaknaden av förslag på beslut om verksamma åtgärder för att nå
målen. Det blir återigen ett tämligen urvattnat dokument. Till
yttermera visso är det inte uteslutet att dokumentet under den långa
politiska process som nu följer kommer att utsättas för ytterligare
urlakning.
Huck Finn, Black Lives Matter och presidentvalet. av Gunnar Stensson
I sina böcker Kapitalet i det tjugoförsta århundradet och den nyutkomna Kapitalet och ideologin påpekar Thomas Piketty flera gånger nödvändigheten att studera historien för att förstå samtiden och få perspektiv på möjliga framtida utvecklingar av världssamhället. Han kritiserar vår tids ekonomer för att konstruera ideologiskt grundade modeller, isolerade från samhällets historiska dimensioner. Han använder också litterära verk som källor. En av de böcker han citerar är Chimamanda Ngozi Adichies Americanah.
Jag tänker följa hans exempel genom att läsa två
klassiska amerikanska romaner för att få ett historiskt och kulturellt
perspektiv på USA inför höstens presidentval och framväxten av den
antirasistiska rörelsen Black Lives Matter. De verk jag valt är Mark
Twains Huckleberry Finn och William, Faulkners Ljus i Augusti. Veckans krönika ägnas Mark Twain och Huckleberry Finn.
Under de fem år som föregick det amerikanska inbördeskriget arbetade Mark Twain som lots på Mississippi. Erfarenheterna
från den tiden använde han i Huckleberry Finn som han skrev ett par
decennier senare. Då hade sydstaterna besegrats och slaveriet
avskaffats, men den rasistiska terrororganisationen Ku Klux Klan vunnit
ett brett stöd i Södern. Mark Twain var journalist och skicklig på att
återskapa folkliga föreställ-ningar och uttryckssätt. Han utformade
sin berättelse som en pojkbok och fick därigenom möjlighet att direkt
återge händelser och uttalanden som var starkt kontroversiella. Det
gjorde boken motsägelsefull, på samma gång barnslig och skarpt
samhällskritisk. Den blev en världssuccé.
Jag läste Huckleberry Finn 1944 som en pojkbok, utgiven
av Barnbiblioteket Saga. Jag hade fått den när jag slutade fjärde
klass. Den handlade om Huck och negern Jim som seglade nerför
Mississippi på en flotte och upplevde många roliga äventyr. Till slut
kom de lyckligt hem igen. Det fria livet på den väldiga floden lockade
till efterföljd.
Jag beslöt tillsammans med ett par jämnåriga kompisar
att bygga en flotte i Helgasjön utanför Växjö. Vi lyckades inget
vidare. Vår flotte kunde knappt flyta och kapsejsade ett stycke från
land. Alla våra saker hamnade i vattnet. Jag hade tagit av mig byxorna
eftersom de var genomblöta. Nu sjönk de. Jag dök efter dem, men de var
borta. Det värsta var att jag blev av med en stor fällkniv som jag hade
i fickan. Jag tvingades ta mig hem naken, utan byxor.
Redan då tyckte jag att det var något
gåtfullt med pojkboken. Dels hängde den inte ihop. Dels hände där saker
som jag insåg var hemska och tragiska, men som skildrades som självklara
och lustiga. Jag förstod att den version jag läst var våldsamt
förkortad. Hurdan var den sanna, oförkortade Huckleberry Finn?
När jag skulle göra specialarbete inför studentexamen
många år senare valde jag att analysera vad jag trodde var en
originalupplaga av Huckleberry Finn. Min engelsklärare var intresserad
och hjälpte mig. Först överraskades vi av språket. Huckleberry Finn är
en jagberättelse och Hucks dialekt avviker på många sätt från
skolengelskan. Långa partier är dessutom lagda i andra personers mun,
och där är språket direkt svårförståeligt. Mark Twain är en pionjär på
dessa litterära områden. Men framför allt fick jag läsa en helt annan
berättelse än den jag läst som elvaåring. En svart berättelse.
Den förrymde niggern Jim är värd 800
dollar, vilket motsvarar halva årslönen för en välavlönad kapten på en
hjulångare. Prissumman för den som fångar honom är 200 dollar. Alla
vita jagar honom, om så bara för att tjäna pengar.
Jim rymde när han hörde sin ägare miss Watson förhandla med en
slavhandlare om att sälja honom till New Orleans. Jims fru och barn
skulle säljas till bönder i trakten.
Huck har flytt från sin alkoholiserade pappa och liksom Jim tagit
sin tillflykt till Jacksons ö i Mississippi utanför staden Petersburg i
Illinois. De är nära att gripas av ett uppbåd från staden men lyckas i
sista ögonblicket fly på en flotte. Medan de driver söderut
konfronteras de av lynchmobbar och rika, våldsfixerade sydstatsfamiljer
där varje familjemedlem har sin personliga negerslav. De blir beroende
av ett par skurkar som invaderar deras flotte. En av dem säljer Jim
som slav för 40 dollar. Skurkarna råkar ut för en lynchmobb som rullar
dem i tjära och fjädrar och tvingar dem att rida på en trästake genom
stan. Huck beslutar sig för att befria Jim, men känner att detta är en
kriminell handling eftersom det innebär att stjäla 800 dollar från miss
Watson.
I det amerikanska samhället var äganderätten heligare än de mänskliga rättigheterna. Det är den fortfarande.
När jag nu – sommaren 2020 under Black Lives
Matter-demonstrationerna och inför det amerikanska presidentvalet –
läser om Huckleberry Finn, ser jag, att dagens rasfördomar är desamma
som i 1800-talets amerikanska slavsamhälle. När jag läser USA:s
historia i Nationalencyklopedin från 1991 konstaterar jag att den är
förljugen. Den förtiger helt den rasism som under hela USA:s historia
varit en destruktiv kraft i det amerikanska samhället. Politikerna som
skrev den amerikanska självständighetsförklaringen var slavägare. All
men are created equal, proklamerar den, men för dem som skrev den var
de svarta inte människor.
Nu digitaliseras hatet och fördomarna och sprids på sociala
media. Donald Trump och hans anhängare är genomsyrade av samma rasism
som förgiftade det amerikanska samhället på Huckleberry Finns tid.